Subtitles by sub.Trader subscene.com
Jag kommer att vara i kapseln och vi dockar med till stationen.
Men den kretsar i 28 000 km/h.
Superfort.
När svävar du?
I kapseln lämnar man atmosfären...
Där på andra sidan är man i tyngdlöshet.
Då svävar man.
Station Köln 1. Okontrollerad brand.
-Jag kollar boxarna ovanför. -Okej, Sarah. O2 minskar.
CO: 210, HCI: 6, HCN: 6. Alla är för höga.
Uppfattat.
Sarah, kolla APM:n bakom dig och slå av den.
Stänger syrgasventilerna. Brandkällan är lokaliserad.
-Jag vet vilken strömbrytare det var. -Perfekt, precis i tid.
Skickar CSA-CP-mätning.
-Ge den till mig. -Tack.
-Hur känns den nu? -Det är jättebra.
Perfekt.
Jag uppdaterar rutinen.
Jag växlar till full handstyrning. Nu känner jag rörelsegränsen bättre.
-Och alla frihetsgrader fungerar bra? -Perfekt.
-Okej? -Ja.
Vänd dig om.
Lyft höften, tack. Bra.
30 meter.
Nu så.
-Det är bra. -Okej, vänd dig om, gumman.
Har du sett hur stora mina vattenödlor har blivit?
En är helt gul. Allihop har små ben, stjärtar och sånt.
-De måste snart tillbaka i dammen. -Jag vet.
Mamma... Kommer du att dö före mig?
Föräldrar dör innan sina barn. Det är helt normalt.
Oroa dig inte. Jag tänker inte dö på ett tag.
-Jag vill ha fem barn. -Är det inte lite överdrivet?
-Jag blir en jättebra mamma. -Det hoppas jag, om du har fem.
Tio, nio, åtta, sju,
sex, fem, fyra, tre, två, ett...
Tändning och start!
Uppskjutning för Sojuz mot den internationella rymdstationen.
Separation av första steget.
Separation av andra steget.
-Släck inte lampan. -Ajaj, kapten.
Lajka... Kom här, gumman.
Du ska få middag.
Titta...
-Hej! -Hur är det, Sarah?
-Jättebra. Är Thomas här? -Ja, där borta.
Titta på Mount Sharp i bakgrunden. Varför tar vi inte Curiosity dit?
-Vi måste hitta en väg. -Vi trodde att vi kunde gå runt.
-Sedimentära bergarter ser ut... -Ja. Precis därför ska vi till Mars.
Låt oss ta tid på oss att bestiga Mount Sharp. Det är inte bråttom.
-Thomas, lyssnar du? -Ja, förlåt.
-Är det inte möjligt att gå runt? -Nej, glöm det.
Okej, fortsätt.
-Vad har hänt? Varför är du här? -Kan vi ta en kaffe?
-Jag är tillbaka om två minuter. -Okej.
Jag vet, jag måste säga till i god tid om jag inte kan ta Stella.
Jag förklarade och hon förstod. Jag tar en helg när jag kan.
Det handlar inte om det.
-Ska du flyga? -Ja.
-Du kan inte ta helger, så jag undrar. -Det är sjukt mycket jobb.
Det här är annorlunda. Om hon byter skola också måste nån ta hand om henne.
-Gör inte jag det? -Det sa jag inte.
Det var precis det du sa. Att jag inte kan ta hand om henne.
Du kom inte hit för att förhandla, utan för att säga att jag måste ta henne.
Så säg inte att jag inte tar hand om henne.
Om jag inte kan, låter du blir att åka då?
Ja, jag tror det.
Det måste vara oerhört tufft.
Pojkar!
-De vill väl hellre att du åker? -Mike, några ord till ESA-teamet.
-Visst. Nu? -Nu passar bra.
Okej... Jag trodde aldrig att jag en dag
skulle tala om det sista uppdraget innan Mars,
men nu gör vi oss klara inför den långa resan.
Jag är glad att åka ihop med Anton Otjievskij,
en mycket erfaren kosmonaut. Tyvärr kan Mark inte följa med.
och vi har fått en ny besättningsmedlem i sista minuten.
Hon är... Ja, hon är en utmärkt ingenjör.
Och hon är fransyska, vilket jag tror kommer att vara schyst uppe på ISS.
För franska kvinnor är tydligen väldigt bra på att laga mat. Stämmer det?
-Kom igen, Mike! -Kom och säg några ord. S'il vous plait!
S'il vous plait!
Jag vill bara säga att jag är mycket stolt över att delta i det här uppdraget.
Tack för att ni stod ut med mig under utbildningen. Jag kommer att sakna er.
Jag minns när jag var åtta. Jag satte en lampskärm på huvudet.
Jag var redo att åka ut i rymden!
Då visste jag att jag ville bli astronaut.
Men min mamma sa att det inte var nåt för flickor.
Tack.
Du måste tänka på våra sponsorer, kanske bli lite bättre på PR.
Ursäkta, jag kommer strax. Två minuter.
Segt, eller hur? Kan du inte leka med de andra?
-Med Mikes barn? -Sarah!
-Kom och ät. Bon appétit! -Jag kommer.
Vill du ha din blodig, medium eller genomstekt?
Som fransyska föredrar du väl blodigt, men i det här fallet avråder jag dig.
-Vill du ha senap eller ketchup? -Senap.
Hej!
Naomi, det här är Sarah. - Sarah, det här är min fru.
-Naomi. -Trevligt att träffas.
-Gratulerar, du måste vara överlycklig! -Tack.
Jag ska lämna er ifred.
-Du har en dotter, va? -Ja. Stella.
-Vem ska hon bo med? -Sin pappa.
-Vad bra! -Vi har separerat, men det går bra.
Jag tar också hand om barnen. Två pojkar som är superstolta över sin pappa...
Trots dessa exakta rörelser, vad händer om raketerna inte kan sakta ner Sojuz
och farkosten närmar sig ISS med för hög hastighet?
Det kan sluta med att Sojuz kraschar in i stationen i stället för att docka.
En permanent bas är nästa logiska steg
efter samarbetet mellan länder i hela världen
på den internationella rymdstationen.
En idé är att använda månens naturtillgångar
för att bygga och upprätthålla en bas, dess vatten, metaller och mineraler
och använda dess egna material för att 3D-skriva en byggnad.
En rover kan landa på ytan och blåsa upp en kupol,
så att andra rovrar kan börja uppföra en byggnad som skyddar astronauterna.
Jorden skyddas av atmosfären, lagret av gaser som omger den.
Atmosfären skyddar mot solstrålning...
Vad gör du? Jag letade överallt.
-Ska vi gå? -Ja, vi sticker härifrån.
Oroa dig inte för mig. Okej?
Sara? Kom in.
-Vill du ha en karamell? -Nej tack.
Jag heter Wendy.
Jag ville träffa dig för att vi ska umgås mycket de här kommande månaderna.
Jag ska ta hand om dina resor när du besöker din mamma
men också sköta saker och ting när mamma inte är här.
Och jag måste träffa pappan. Han är insatt i fältet, förstår jag?
Ja, han jobbar på ESA.
-Är han astrofysiker? -Ja.
-Går allt bra i skolan? -Ja.
Jag har dyslexi, dyskalkyli och dysortografi.
Men hon klarar sig fint.
Gillar du min nalle?
-Vilket är ditt favoritdjur? -Vargen.
-Oj, är de inte läskiga? -Nej.
Stella, du vet att om en vecka åker din mamma till Ryssland,
till Star City, där det bara bor astronauter.
Det är långt borta, en timme från Moskva, men det är på jorden.
Efter det åker hon till Bajkonur i Kazakstan.
-Jag har redan förklarat. -Ja, men det är reglementet.
Okej.
Innan uppskjutningen är din mamma i karantän,
så att hon inte får några baciller. Det är en steril miljö, dit du inte får gå.
-Har du några frågor? -Nej.
Visste du att din mamma skulle resa bort en dag?
Ja.
Har du tänkt på det ibland?
Nej, inte riktigt.
Och vad tycker du om det nu? Skrämmer det dig mycket? Lite?
Det är bara normalt.
Det skrämmer mig lite.
-Ge oss en minut. -Okej.
Följ med mig ut.
Vänta där. Jag kommer snart.
Ni kanske ser det som normalt, men det är inte direkt en affärsresa.
Förstår ni vad jag menar? Ni ska...lämna jorden.
Och uppskjutningen... För henne är det som att ni är fastspänd vid en bomb.
-Jag går nu. -Nej, jag är inte färdig.
Vad har ni bestämt om nåt skulle hända henne?
-På vilket sätt? -Vill ni veta eller inte?
-Ja, förstås. -Ni måste underteckna formuläret.
-Kan vi göra det senare? -Det går bra.
Tack.
Mår du okej?
Allt kommer att bli bra. Det kommer att bli bra.
-Och katten? -Katten?
-Pappa är allergisk mot henne. -Nej, det är han inte.
Han är allergisk mot henne, och hon kommer inte att trivas i Darmstadt.
-Varför inte? -Det vet jag bara.
Hon gillar inte förändring. Hon är van vid att vara här.
Oroa dig inte för katten.
Kommer du att gråta om du saknar mig?
Ja, förstås. Men där uppe rinner tårarna inte.
De bildar en kula på kinden.
-Hur är det med vattenödlorna? -De ser glada ut.
-Kan vi lägga i dem här? -Ja.
Hej då... Var är de? Jag ser dem inte.
Där är en! Hej då!
Leta upp ett fint nytt hem. Nåt riktigt stort!
Där också! Hej då.
Leta upp ett vackert hem. Också nåt riktigt stort.
Om jag får problem kan du inte ta hand om mig.
Du får inte problem. Pappa tar hand om dig.
Men det är inte samma sak med honom.
Och sen rita bilder, med hus och skyskrapor.
God dag. Anna Dmitrijevna, Mir TV.
-Förlåt, har ni väntat länge? -45 minuter.
Jag glömde, och hissen är sönder igen.
Kan du ha din blå astronautdräkt? Det blir mer astronautkänsla.
-Vilka är de? -Journalister som ska ställa frågor.
-Jaså? -Men det går fort.
-Hur lång tid tar det? -Oroa dig inte, högst en kvart.
Jag hoppas de inte käkar upp mig.
-Är vi klara? - Kan vi börja? -Ja.
Kan du berätta hur du kom hit, på väg ut i rymden?
Jag har alltid velat bli astronaut, redan som barn.
Jag såg inte de första stegen på månen. Jag tillhör Mars-generationen.
-Att vara borta ett år är länge. -Så lång tid tar det att nå Mars.
Den besättningen blir den första som inte kan se jorden. På ISS övar vi inför det.
Vi stänger fönsterluckorna och avskärmar oss från jorden.
Lajka...
Var inte rädd. Jag är med dig.
Tack.
Här...
Hallå!
-Du ser, jag har ansträngt mig. -Rummet är jättefint.
-Vad är det där? -Hennes teleskop.
En Sky-Watcher, eller? Toppen!
Vad kan du se med den? Saturnus och Mars? Som mamma?
-Vill du ha en kopp kaffe? -Ja.
Medicinväskan.
Jag är rädd att den nya skolan vill att hon går om ett år.
Hon har det jättesvårt med matten.
Troligtvis för att dina förklaringar är för komplicerade.
Märkligt att hon är så usel på matte. Kanske är hon inte min.
-Va?! -Har du förlorat ditt sinne för humor?
Varför måste hon tvunget vara normal? Som om vi var det.
-Hon måste öva med räknebrickor. -Med vad?
Lajka?
Lajka?!
Kom här.
Kom! Kom nu. Var inte rädd.
En av dem visar tiden på jorden. Det är den här.
Och det här är min Mars-klocka. Där ser jag när det är läggdags för marsianerna.
Du sa inte vad du jobbar på.
Mars, som alltid. Analyserar stenar från de senaste proverna.
Vi får nog anslag för att skicka en sond till Venus.
Vad pratar du om?
Jag är alltid en planet före din mamma. Det irriterar henne.
Mars är helt ute. Det är passé.
-Tack. - Och hur går det för dig? -Bra.
PR-killen är på mig om att göra grejer i sociala medier. Jag skriver en blogg.
Du kan alltid lägga upp en bild på din mat.
Folk älskar det, av nån anledning.
Ta bara ett foto på din mat, posta det och skriv typ...
"Middag på Chao Li #mumsmums #älskarfamiljelivet."
-Kom igen, vi tar ett foto. -Okej.
Närmare ihop.
Närmare!
Vänta...
Jag ska natta henne, sen går jag.
Här är ditt vattenglas.
Var är Lajka?
Hon gömmer sig i vardagsrummet. Hon mår fint.
-Säkert? -Ja.
Pappa gav henne lite mat, och hon åt den. Hon mår fint.
Var är din t-shirt?
Här.
Släck inte lampan.
Vi ses om tre veckor.
Försök sova.
-Det ordnar sig. -Vi är så moderna.
Fixar allting med skratt och leenden.
Du kanske borde trycka på knappen.
Hej då.
STAR CITY
Byggnaden har tre våningar. På första våningen är det ryssar,
på andra våningen amerikaner och på tredje våningen européer och japaner.
Så var det med det!
Låt mig ta den.
Ditt rum ligger längst bort.
Det har inte kommit många kvinnor hit.
-Du måste vara stolt. -Det är jag.
Våra berömdheter...
Teresjkova! Jag föreläste om henne i skolan.
Jag har faktiskt träffat henne.
Hon var här, precis som du är i dag.
En krater på månens baksida blev uppkallad efter henne. Jag önskar dig samma sak!
Fast på framsidan.
Vet du vad hon sa innan avfärden?
Hon sminkade ögonen och sa: "Jag vill vara fin för stjärnorna."
Jaha, här bor du!
Sovrum, kök och badrum.
Det vanliga schemat är redan hårt, men du har dessutom mycket att ta igen.
-Jag ser fram emot det. -Du klarar det. Du ser stadig ut.
Jag lämnade lite äpplen från min trädgård. Jag ordnar extra lakan åt dig.
-Kan jag gå nu? -Ja, det går bra. Tack.
-Vad har du bestämt angående mensen? -Att behålla den.
-Säkert? Känner du till restriktionerna? -Det går bra.
Du väljer själv, men vissa saker är mer praktiska där uppe, som kort hår.
Jag ber dem att lägga till tamponger bland dina hygienartiklar.
Det dras av från din bagagekvot.
Jag säger det till henne.
Hon sover nu. Hon var trött.
Det var en dålig dag i skolan.
Hon var helt ensam vid lunchen.
Det blir väl bättre i morgon, antar jag.
Det kommer att lösa sig.
-Hej, Sarah. -Hej, Kiyoshi.
Sarah! - Ett ögonblick.
-Hej. Det är jag som är Anton. -Jaha! Hej.
-Kom du precis. -Ja.
-Det är ett nöje att träffa dig. -Detsamma.
-Ska vi hälsa på Mike? -Visst.
Han jobbar säkert. Han gör aldrig nåt annat. Sån är Mike.
-Hej, Jurgen. -Hej.
-Känner du din reserv? -Javisst.
Förlåt för att jag inte kramar dig. Jag är svettig från gymmet.
-Så du går utbildningen här? -Ja.
Om nåt händer dig tar jag din plats.
-Då ses vi, antar jag. -Ja.
-Vi ses. -Ja.
Hej då.
Han öppnar aldrig. Vi går in.
Hej, Mike. Titta vem som är här.
Hej!
Hej.
-Hur var resan? -Bara bra.
Okej. Det är kallt här, men man vänjer sig. Slå dig ner.
Jag hämtar glas. Vi tre måste skåla för vårt uppdrag.
Ett ögonblick.
-Är du redo för i morgon? -Ja då.
Jag tittade på ditt schema. Du bör nog be dem göra det lite lättare.
Lättare? Varför?
Kom in och sätt dig. - Sarah, det här är Sasha.
Vad säger ni, killar? Äntligen en tjej!
Jag menar för din egen skull, och jag tänker också på Jurgen.
-Vad menar du? -Kanske måste du inte göra precis allt.
Varför inte?
Jag menar bara att det kanske är bäst för dig och för oss alla
om du ber om ett mindre ansträngande övningsschema.
Det speglar inte din kärnkompetens.
Okej, Mike. Kan vi släppa det nu?
Ursäkta, men... Vad vet du om min kärnkompetens?
Ett lättare schema är ingen förolämpning. Jag kallar dig inte för rymdturist.
Det behövs inte. Du tänker det så högt.
-Det var inte det jag menade. -Visst.
Kanske bara dricka?
-Okej... -Glöm det.
Mike...
Härlig laganda här. Ni kommer att ha det skoj där uppe.
Vi får se.
Kanske var "rymdturist" lite... Eller hur?
Om tanken på att sitta på flera miljoner kilo sprängämnen känns skrämmande
har du kanske valt fel yrke. En astronaut lär inte fungera så bra
om han oroar sig för sin egen säkerhet.
Jag är stolt över att vara en del av rymdforskningens långa historia.
Vi har varit på månen och ska till Mars. Vi kan göra allt vi föresätter oss.
Jag är entusiastisk över framtiden.
Jag har faktiskt aldrig varit rädd, och det beror på vår utbildning.
7 G.
Sarah, ska jag öka till 8 G?
Svar ja.
Hon står emot det bra. Hennes puls är mycket stabil.
Upp ett steg till? Vi närmar oss 8 G, Sarah.
-Ska vi stanna där? -Nej. Jag klarar det.
Vi är uppe i 9 G. Spänn bröstkorgen.
Vi måste bryta. Det är farligt för henne nu. Slå av strömmen.
-Har du fått några vänner? -Inte direkt.
Det kommer, ha tålamod.
Ibland ser man inte de trevliga människorna från början.
-Ingen pratar ens med mig. -Oroa dig inte, du lär känna dem.
-Hallå? Stella, hör du mig? -Sarah, det är dags.
Nej, det är jag. Hon har gått.
Vad står på? Mår hon okej?
Det är högre nivå i Köln. Hon har det kämpigt.
-Allt väl med dig? -Ja då.
Stella lät märklig. Vad är det?
Hon har lite feber. Vi går till läkaren om det inte är bättre i morgon.
I dag ska vi göra en ny övning.
Vi ska jobba med en ny försluten väska.
Var snälla och lyssna, allihop. Jag vill ha er fulla uppmärksamhet.
Sarah, du är sen.
-Jag stryker dig från dagens övning. -Ursäkta? Det står på mitt schema.
Det är jag som bestämmer schemat. Du kan gå nu.
Jag gör en genomgång.
Utrusningen är på plats vid 22-10.
Bra jobbat, Sarah. Du tog igen den förlorade tiden.
-Hallå, hör du mig? -Mamma, jag fattar inte matten.
Gråt inte. Berätta.
Multiplikationen till i morgon. Jag förstår den inte.
-Är inte pappa hemma? -Nej, han sa att han kommer hem senare.
-Var är du? -I mitt sovrum.
Oroa dig inte. Du vet hur det är. Om du får panik blir det värre.
-Men om du fokuserar klarar du det. -Mamma, jag saknar dig.
Jag saknar dig också.
-Det är inget att hetsa upp sig över. -Nej.
-Vi ses om två korta veckor. -Mamma...
God natt. Puss och kram!
Det är bra, fortsätt.
-Vi börjar när ni är klara. -Klar.
-Räddningsscenario. -Klar.
Sarah, du lagar B-panelen när stationen meddelar att Mike är avsvimmad
och du måste hämta in honom från A-panelen.
Uppfattat.
Mike, du spelar död tills hon har fått tillbaka dig till luftslussen.
Jag förstår.
Mikes syrgas börjar ta slut.
Kom igen, Sarah!
Tre minuter!
Sarah, skynda på nu!
Fortare!
En minut kvar, Sarah!
Trettio sekunder!
Tjugo!
Tio!
Fem!
-Utmärkt jobbat i dag. -Tack.
-Har du pojkvän? -Nej.
-Flickvän? -Gör du en undersökning?
Jag försöker vara en bra kamrat och förstå mig på dig.
Jaha, du... Vi ses i morgon.
Femtio dagar till uppskjutningen.
Jag springer 15 km varje dag.
Min synskärpa är 20/20.
Min hjärtfrekvens är 53 slag i minuten i vila,
och den går aldrig över 160 slag vid ansträngning.
Jag övar på att se världen upp och ner
och leva mig in en historia när tyngdkraften är omvänd.
Jag läser böcker upp och ner och berättelser från slutet till början.
-Jag tar väl inte i för hårt? -Nej, ingen fara.
Jag är uppmärksam på allt vi lever med.
Hur folk runtomkring luktar. Smaken hos det som vi äter.
Som om det är sista gången.
I dag ska de göra en gjutform till mitt säte i Sojuz-kapseln.
I rymden väger vi inget. Vi svettas inte längre.
Mina tårar kommer inte att rinna.
Jag kommer att växa med 5-10 centimeter.
Mina celler kommer att åldras 40 år på sex månader.
Min näthinna kommer att bli skadad. Jag blir en rymdmänniska.
"Jag blir en rymdmänniska. Jag låter rymden invadera mig.
I dag har vi luftslussdag,
ett experiment som vi måste göra ombord på stationen
för att mäta irritationen i våra lungor på grund av rymddamm.
Vi ska genomföra experimentet under hypoxi."
Pappa?
-Vad är det? -Vilket?
Det där.
Hypoxi?
Det en reaktion på brist...
-När kroppsvävnaden får för lite syre. -Är det farligt?
Inte direkt. Det beror på...
Det är som när man vandrar på ett riktigt högt berg.
Oroa dig inte för mamma. Hon älskar sånt här. Hon är gjort för det.
-När får jag träffa dig? -Bara en vecka till.
Jag ska campa i skogen. Kanske får jag höra vargar i natt.
-Ska du eller jag lägga på först? -Du bestämmer.
-Vi räknar ner och lägger på samtidigt. -Okej.
Fem, fyra, tre,
två, ett...
Är allt bra, Sarah? - Vad är det, Mike?
Min fot... Jag har vrickat den.
-Sarah, hör du mig? -Ja.
Är allt bra med besättningen?
-Är allt bra med besättningen? -Ja.
-Okej...
-Mår du okej? -Ja.
Jag oroar mig för min mamma. Hon är sjuk.
Jag hoppas att hon inte dör innan jag återvänder.
Hur hanterar din mamma det? Hon måste vara väldigt stolt.
Hon är död.
-Förlåt. -Det kunde inte du veta.
Nu så, poesistund. Okej?
Ingen kan lösgöra en drivande båt
Eller höra skuggan i pälsstövlar
Eller övervinna fruktan som gnager på livet
Allt vi har kvar är kyssar
Lika mjuka som de surrande bina
som dör snart efter att de lämnat kupan
Vackert!
Nu...är det din tur, Mike.
-Moi? -Oui, monsieur.
Ge mig den strålande stilla solen
med hela hans bländande kraft
Ge mig nätter, alldeles stilla
som på högplatåer väster om Mississippi
och jag, som ser upp på stjärnorna
Ge mig, doftande i gryningen,
en trädgård med vackra blommor
där jag kan vandra ostört
-Jag måste på utbildning på lördag. -Vi sa att vi skulle göra nåt ihop.
-Jag vet. -Ett löfte är ett löfte.
Jag ska försöka komma på en lösning.
Hallå? Hör du mig?
God morgon. Välkomna!
Får jag se legitimation, tack?
-Var är mamma? -Mamma har utbildning. Vi ska gå dit.
Gick resan bra?
Skriv bara under här, tack.
-Tack. -Adjö. Tack så mycket.
-Hej då, fröken. -Hej då.
Är du besviken för att hon inte hämtar dig? Ja, men det är väl inte så farligt?
Kom hit, Stella.
Det börjar nu, titta!
Ser du?
Är det om det blir problem?
Exakt. Så att det inte blir några problem när de landar i vattnet.
Titta där!
-Är det hon? -Ja.
-Se, hon kom ut först. -Kom hon ut först?
Nu hjälper hon de andra två.
Stella! Vad du är fin, älskling!
-Du är dyngsur! -Det är varmt i den här.
Vänta, jag måste hämta andan.
Här...
Vad fin!
Hej, Stella. Kommer du ihåg mig?
Hej, fröken. Du liknar ju din mamma!
-Jag hämtar henne vid fyra. -Hon sover över hos mig.
-Avrapporteringen, då? -Hon kan följa med.
Du vet att det strider mot reglementet. Barn får inte var med vid avrapportering.
-Låt oss göra ett undantag. -Okej.
I så fall...
Kan vi åka och titta på din raket innan uppskjutningen?
Jag lovar.
-Jag måste gå. -Bara en minut!
Du huttrar redan.
Okej, en minut.
Den stannar aldrig.
-Sarah! -Jag kommer.
Skynda dig!
Jag måste verkligen gå. Fort!
Efter ni hoppar kan ni justera dräkten manuellt
för att förhindra att vatten läcker in.
Och koppla loss ventilationsslangen som går runt halsen på vänster sida.
Då kan ni blåsa upp rymddräkten manuellt.
Det ger extra flytkraft och ett isolerande lager.
I dag var vattnet varmt, men det lär det inte vara om ni kraschar i Stilla havet.
Vi tänker inte krascha i Stilla havet.
Nej, det är inte planen, men ibland kan det gå väldigt snett.
Hur länge överlever vi i kallt vatten?
Beroende på vattnet kan det handla om några timmar.
Men det kan bli det dubbla om ni blåser upp dräkten.
Finns det några data
om hur effektiv ventilationsslangen är i det här scenariot?
Finns det några belägg för att slangarna kan blåsa upp...?
Efter landningen är kapseln i rörelse och ni måste göra er av med fallskärmen.
Det är många steg för att sluta ventilerna och se till att ni kan klara situationen.
Efter det ska ni bara ta utrustningen och lämna kapseln.
Var och en ansvarar för en viss del av utrustningen.
Se till att ta den, och gå ut i rätt ordning.
Det ser lätt ut på pappret, men efter att ha varit viktlös i sex månader
måste man kämpa för att ta sig ur kapseln.
-Tillbaka till de tekniska frågorna. -Stella?
Angående överlevnadsutrustningen,
så såg jag er använda signalspegeln, vilket var bra. Om den är i linje...
Stella?
Stella!
Sarah!
-Var var hon? -I parken.
-Hon är äventyrlig, som sin mamma. -Tack.
Du skrämde mig!
Kom här...
Stick!
-Stick! -Sarah...
De väntar på dig för kvällsövningarna. Jag tar med henne till hotellet.
-Kom nu. -Jag vill följa med Wendy.
-Är du okej, Sarah? -Ja. Förlåt.
Ingen fara. Vi väntade på dig. Är din dotter oskadd?
Jag är hemskt ledsen.
Barn hör inte hemma här. Du måste klippa banden. Du åker ändå om en månad!
Okej, jag fattar. Din fru sköter allt, så jag behöver inga råd om barnuppfostran.
-Är du säker? -Dra åt helvete.
-Nej, du kan dra åt helvete! -Mike! Sluta nu.
Redan?
Hon slumrade till.
Hon var ledsen, så jag höll om henne och somnade.
-Hon kan verkligen prata! -Ja.
-Det är så roligt med hennes förälskelse. -Förälskelse?
Hon vet inte hur hon ska prata med honom. Hon bad mig om råd.
Hans bror är tydligen döv.
De pratar med teckenspråk, så hon lärde sig några tecken.
-Jaså? -Ja.
-Ska jag hämta henne i morgon bitti? -Ja.
Vi måste hinna med flyget. Hon missade nästan planet hit med sin pappa.
Förlåt för att jag tar upp det här igen, men du måste skriva under formuläret.
Jag lämnar det på bänken. Du kan ge mig det i morgon.
-Vi ses i morgon. -Ja. Tack.
-Nej, det var ett nöje. Hej då. -Hej då.
Mamma, vakna. Vakna, mamma.
Stella, vi måste gå, annars missar vi flyget.
Stella...
Hon är trött. Låt henne sova.
Hon har mycket utbildning i dag också.
Fortsätt.
Bra jobbat, Mike.
Sarah, din puls är för hög.
Du bör inte gå över 180 slag i minuten.
Sarah!
Det är inte normalt att det blir infekterat.
Jag lägger om ett rent förband, men du måste vara försiktig.
Det måste verkligen läka nu. Upp lite.
Lyft!
Och ner igen.
Hon är inte här. Är allt bra med dig?
-Ja. -Du låter konstig.
Nej, jag har bara ett sår som vägrar läka av nån anledning.
Hur kan det vara?
Jag klarar inte mer.
Det är för svårt.
Gråter du eller är du förkyld?
Det är kanske bäst om vi inte ringer varandra så mycket. Det är komplicerat.
Jag måste vara helt fokuserad.
Okej, om du vill, men det var du som ringde mig.
Det är sant. Jag måste hindra mig.
Känner du till det italienska talesättet: "Du ville ha en cykel. Cykla nu."
Oroa dig inte. Allt kommer att ordna sig.
Alla astronauter skriver brev till sina barn innan avresan.
Jag börjar på mitt varje dag.
Efter utbildningen tittar jag på barnen i parken.
Det känns ofta som om jag ser dig bland dem.
Vad gör du nu?
Jag bad Thomas skicka fler foton på dig.
Mottagningen är dålig här. Det kan ta hela dagen att öppna ett.
Okej, det blir inte så behagligt, men när du är klar kan luta dig framåt.
Jag tänker på allt du lär dig utan mig.
Jag hör att du studerar Odysséen.
Kan du fläta håret nu?
Sover du fortfarande med lampan tänd?
Jag har förberett mig så länge på att lämna jorden, och nu när det är dags
har jag aldrig känt mig lika fäst vid den.
Jättebra!
Hallå! Vad sysslar du med?
Vi såg dig. Sluta gömma dig!
Kom ut och lek med oss.
Se upp, du måste fästa dig vid mer än en punkt.
Sarah, det bryter mot reglementet.
Ett fel till, så kommer du upp.
Sarah, hör du mig?
Kod 502. Jag upprepar, kod 502.
Sarah!
Vad hände?
Är du oskadd?
Okej, låt mig ta hand om det.
Det är ingen fara. Hon...
Vad är det med henne?
-Hon har inte ätit. -Jurgen!
Ta hennes plats i övningen.
-Är det allvarligt? -Bara en spricka. Hon har gips.
-Ge henne luren. -Kan du ringa senare?
-Nej, det går inte. Snälla. -Vi kan inte alltid anpassa oss efter dig.
Stella, kom hit. Det är mamma.
-Tre veckor med gips? Vad trist. -Nej, det gör inte ont längre.
-Men min cykel är sönder. -Pratar du tyska med mig nu?
-Sluta med det. Prata franska med mig. -Nej.
Ja...
-Hejsan. -Hej.
-Jag ska till affären. Vill du ha nåt? -Vill du ha sällskap?
Ja, jag kan följa med.
Jag pratade med mina pojkar i dag.
Det är så varmt i Houston att de simmade i poolen.
-Är det sant? -Det är sjukt. Så här års.
Ja.
Hur kan man förneka klimatförändringarna?
Hon har redan den här. Det är alltid samma prylar.
Vad sägs om en av de här? Den får plats i ett paket.
Ja, den är söt.
Titta, där har vi henne!
När du var en liten flicka i Frankrike och sjöng "Frère Jacques",
trodde du då nånsin att du skulle bli förevigad på en sån här?
Vi köper den. Ursäkta, men måste hon betala för de här kylskåpsmagneterna?
-Ja, förstås. -Vilken av de här två säljer bäst?
Båda två? Vilken tror du säljer bäst?
Ja, sjutton dagar.
-Sen är vi där uppe. -Ja.
Vi är inga robotar...
När jag kom hem från Afghanistan sökte jag till astronautprogrammet.
Jag var ett vrak och blev nästan underkänd.
Du vet, den perfekta astronauten existerar inte.
Liksom den perfekta mamman inte existerar.
Njut av tyngdkraften.
Tolv dagar kvar.
De sista dagarna på jorden innan vi lämnar planeten.
Anton ville spela in ljudet av skogen och regnet.
Det var det han saknade mest.
Han satte till och med upp skogsbilder på stationen.
Vår, sommar, höst, vinter... Där uppe existerar inget av det.
Inte heller känslan av vinden mot huden eller solsken i håret.
Vi kretsar så fort runt jorden att vi ser sexton solnedgångar varje dag.
Jag tänker på din fråga när du var liten:
"När solen går och lägger sig, finns det då nån som läser en godnattsaga för den?"
Vi får bara ta med så mycket som får plats i en skokartong.
Så länge det väger högst 1,5 kilo.
Hela mitt liv på jorden ska få plats i en skokartong.
Vad skulle du ta med, Stella?
PERSONLIGA TILLHÖRIGHETER
BAJKONUR
Allihop, vi hurrar för dem på tre. Ett, två, tre...
Hurra! Hurra! Hurra!
Ursäkta. Ja?
Vem vill ha tårta?
Ralph, du vill väl inte ha? Okej då...
Hallå?
-Du... Det är turtårta. -Tack.
De har missat flyget från Frankfurt.
De försökte ta nästa, men allt var fullbokat. De är tillbaka i Köln.
De hinner inte hit. Du får inte träffa henne förrän du är i karantän.
Jag beklagar.
-Anton! -Mike, här borta.
-Sarah! -Mike!
En applåd för våra astronauter när de går i karantän.
Besättningen: Anton Otjievskij, Ryssland.
Mike Shannon, USA.
Sarah Loreau, Frankrike.
Och reservbesättningen: Jurgen Nielsen, Danmark.
Tom Hall, USA.
Jag bad dem flytta dig till nåt bättre.
-Sarah. -Du är i Coco Chanel-sviten. Vi ses.
09-25 är på två. Jag har målet på tre...
-Hej. -Hej.
Är du förberedd?
Sarah, sluta jobba.
Du är tillräckligt förberedd. Du får se.
Du vet mer än vad du behöver där uppe. Tro mig.
Vi förebereder oss inför avfärden, men det är inte det svåra.
Det svåra är att återvända, när man inser att livet går vidare utan en.
Det är min nya cykel.
Det där är en plansch med hästar.
Det där är en annan plansch, med bara en häst.
EN FRANSYSKA I RYMDEN
Det är du, och det är jag.
En vän ritade en vacker varg åt mig.
Och det här är mitt gips. Jag tycker jättemycket om det.
Alla mina vänner har skrivit på det!
-Journalisterna är här. -Javisst. Skicka in dem.
Kom bara in.
Okej...
Supergrymt!
Hon är mycket bättre.
Tack och lov att rymdprogrammet inte kräver att man är bra på pingis.
Stella är på läkarundersökning. Hon är strax här.
-Hoppas jag. -Schyst!
-Är allt bra? -Ja.
-Mår du bra? -Ja.
-Gick resan bra? Gick resan bra? -Ja.
Vi bor på hotellet på andra sidan gatan. Vi träffade Mikes fru.
Naomi, tror jag.
Vänta, jag hör dig inte.
Hallå?
-Hör ni mig? -Ja.
Har ni kommit till rätta? Hur är rummet?
Hon blev överlycklig för att det finns en pool på hotellet.
Jättebra.
Jag ska lämna er ifred.
Sätt dig här.
Jag väntar utanför.
Är det bra?
Ja.
-Med armen också? -Ja.
Du brukar vara mer pratsam.
Det känns konstigt att se dig bakom glaset.
Jag vet, det känns konstigt.
Berätta nånting.
Jag vet inte vad jag ska säga. Det är konstigt.
Jag hade inte heller tänkt mig det så här.
Säg nåt, älskling. Berätta nåt om dig själv.
Jag har saknat dig så mycket.
-Jag fick högsta betyg i matte. -Nej! Du hittar på.
Nej, det är sant.
-Ska du åka morgon kväll? -Ja. Bara en natt kvar här.
-En natt är inte mycket. -Nej, det är det inte.
Kom närmare fönstret.
Vi åkte inte och tittade på raketen trots allt.
Raketen. Du lovade att vi skulle åka och se på den tillsammans.
Ja, det minns jag att jag sa...
Det gör inget, mamma.
Kanske ska du gå och leta upp pappa nu.
Hej då, mamma.
Allt ser bra ut inför uppskjutningen.
Det ska snart tända till ordentligt här i Bajkonur i Kazakstan
På en kilometers håll vid nio får vi se uppskjutningen av Sojuz TMA 056,
mot den internationella rymdstationen.
Besättningen består av fransyskan Sarah Loreau, amerikanen Mike Shannon
och den ryske kosmonauten Anton Otjievskij.
Vad gör du här? Varför är du ute?
Vakna, Stella. Det är jag!
Kom...
Vad gör du?
Vänta här på oss. Jag betalar extra.
Jag går härifrån.
Okej.
Mamma!
-Sarah, här borta! -Mamma!
Pappa!
Tre minuter till start. Klart för uppskjutning.
Uppfattat. Hjälmarna slutna. Klara för start.
-Nyckeln till startläge. -Uppfattat.
-Mätsekvens nummer 1 registreras. -Uppfattat.
-Mätsekvens nummer 2 registreras. -Uppfattat.
-Nyckel till avluftningsläge. -Uppfattat. Farkosten vibrerar.
-Separation från rampen. -Uppfattat.
-Trycksättning. -Uppfattat.
Tillförsel av flytande syre avslutad.
Klart för start.
Tio, nio, åtta, sju,
sex, fem, fyra, tre,
två, ett, noll.
Tändning och start.
Separation av första steget bekräftad. Inga avvikande parametrar.
Separation av andra steget bekräftat. Inga avvikande parametrar.
Raketen har lämnat jordens atmosfär. Inga avvikande parametrar.
Subtitles by sub.Trader subscene.com
Översättning: Patrick Svensson